Tidligere på Ghost Whisperer.
Klart.
Jeg ser livstegn.
-Hvem er han? -Han heter Eli James.
Psykologiprofessor
med praksis på universitetet.
Du har ikke sett flere spøkelser?
-Det stemmer. -Løgn.
Du kan ikke se dem, men du hører dem.
Den gode nyheten er at jeg ikke er død.
Den dårlige er at jeg resten av livet
-må høre på døde personer. -Og hjelpe dem.
Vent litt. Sier du det jeg tror du sier?
La oss få et barn.
Herregud, jeg elsker deg.
Du går fram og tilbake mellom livet og døden.
Av og til kommer du fra ett sted med en bit av det andre stedet.
-En bit? -Av døden.
Vær forsiktig. Det kan overføres.
-Til hva? -Det du tar på.
Kom igjen, Lucas, det er meg. Åpne.
Jeg beklager at jeg er sen, men jeg kunne ikke dra tidligere. Er du der?
-Hei. -Hei.
Ser du etter Lucas?
Nei, jeg kan komme tilbake.
Han burde være her. Bilen hans er parkert på plassen min.
Kan du fortelle ham at de hvite strekene har en funksjon?
Jeg måtte parkere på gata igjen.
Lucas!
Hjelp!
Jeg så ham ligge ved bilen.
KRYBBEMADRASSER
Hallo? Ja, dette er Melinda Gordon.
Jo, jeg husker deg.
Lucas? Jeg kondolerer.
Greit.
Takk.
-Rart. -Hvem var det?
En fyr fra skolen min, Lucas Marston? Han er død.
Du har aldri snakket om ham. Var han en god venn?
Ikke i det hele tatt.
Så hvorfor ble jeg invitert til begravelsen hans?
Der er hun.
Haylie. Hei.
-Er æresgjesten her? -Jeg ser ham ikke,
men folk ser på meg for å se om jeg har sett ham.
Jeg tror de observerer deg.
Jeg har hørt fem karer si hvor pen du er.
Det betyr bare at jeg har forandret meg, men en ting har ikke det.
Kanskje de inviterte deg fordi de husket deg
og likte deg.
Jeg var et barn som snakket med døde folk.
De kalte meg misfoster og gal,
og favoritten min: Melooney Gordon.
Fengende, ja, men ikke dengang.
Kjedelig, men hvorfor er vi her da?
Lucas virket som en hyggelig fyr, og Grace også,
men kanskje de var så opptatt av hverandre
at de ikke rakk å være slemme.
-Hvem er Grace? -Den pene blondinen.
Hun som fikk en kald mottagelse fra Haylie. De var venner før.
Haylie var av-og-på-kjæresten til Lucas.
Du sa du ikke kjente dem.
Jeg visste om dem. Alle gjorde det.
Det var en populær gruppe, de var kjempepene og bestevenner.
-Gå. -Nå går vi.
Ser ut som om Grace er sammen med Ryan nå.
-Jeg kjenner ham. -Virkelig? Fra hvor?
Han er kirurg på Grandview Hospital.
Det er skuffende
når den som får ''Størst sjanse for å lykkes'' faktisk gjør det.
Jeg hadde visst rett angående invitasjonen.
-Melinda. -Grace. Hei.
Du møtte vel mannen min, Jim?
-Ja, hei. -Hei.
Jeg må faktisk be om en tjeneste:
Hvis du skal tilbake til Grandview, kan du sitte på med meg?
Grunnen til at jeg ringte var...
Husker du på skolen da du sa at du kunne se spøkelser?
Jeg sa aldri det, hvis jeg klarte det, og jeg gjør fortsatt ikke det.
Men tror du at du kan se døde folk?
-Har du sett Lucas? -Nei.
Hvordan er det å bli hjemsøkt?
Er de der hele tiden, eller kommer og går de?
-Hva kan de gjøre? -Mot deg?
Jeg fant ham, og det var blod,
ikke bare på Lucas der han falt,
men også på bilvinduet. Jeg vet det høres vilt ut.
-Jeg er så nervøs. -Grace?
-Herregud, så ekkelt. -Går det bra?
Melinda, rettsmedisineren sa at da de fant Lucas
hadde han vært død i flere timer, men jeg så blodet dukke opp,
og etter at jeg så det, har jeg følt noe rundt meg.
-Jeg kan ikke beskrive det. -Det trenger du kanskje ikke.
Fordi du kjenner følelsen?
Ja, ganske godt.
Kan du se oss?
Så gjenferdet smurte ut blod så Grace skulle se det?
Ja, Eli.
Du har sett dem flytte objekter.
Det er samme prinsipp.
Og på veien hjem slengte den seg mot vinduet?
Gjenferd kan oppføre seg dårlig.
Hvis jeg skal høre et gjenferd, kan jeg like gjerne høre alt.
Det overrasker meg
fordi de fleste i din posisjon bare...
Du mener døde som kom tilbake med nye egenskaper.
Kjenner du så mange av oss?
Melinda, jeg har skrevet bøker om emner som er en tusendedel så kule
som det som skjer i hodet mitt.
Misforstå meg ikke. Hele gjenferdsgreia
er ganske skummel til tider.
Men dette? Dette psyko-paranormale opplegget er spennende.
-Hyggelig å høre. -Hvordan kan jeg hjelpe til?
Hver gang et gjenferd kommer til deg...
Nei, jeg mener deg.
Fortell meg. Hvordan skal jeg ellers lære?
Kan jeg bruke datamaskinen din?
Mange fra Hamilton High går på lvy League-skoler.
Etter Yale, jobbet Lucas Marston i skiindustrien.
Han var heismann.
Jobbet litt med eiendomsutvikling.
Faren eier et leilighetsbygg.
Noen på likvaken sa at han var en vaktmester.
Hvis du vet så mye om gjenferdet,
hvorfor tenker vi på dødsannonsen?
Fordi bakgrunnen til Lucas bare er et utgangspunkt.
Jeg fikk ikke sett godt på gjenferdet.
Det i seg selv kan fortelle en del.
-Full av antioksidanter. -Nei, takk.
Tror du at gjenferdet som frøken populær kjørte ned
på vennens likvake var et vilkårlig gjenferd?
Nei, det er alltid en kobling,
men hvis gjenferdet som jeg så på veien var Lucas,
hvorfor var han ikke i begravelsen sin?
-Og hørte på godordene? -Noe sånt.
Kanskje ordene som ble tenkt ikke var så gode.
Jeg er kanskje rar, men når en frisk og smart,
men lite flink 29-åring plutselig dør, lukter jeg...
Dop.
Jeg har ikke sett testresultatene,
men de sier at det var en overdose.
Grace, ikke gjør dette.
Vi er ikke skyldige.
Vi vet hva vi gjorde.
-Jeg må vaske meg, vi snakkes. -Nei. Ikke om dette.
Rolig.
Mer trykk.
-På med klemmen, doktor. -Mer lys, takk.
Fjern lyset, takk.
-Går det bra, dr Heller? -Ja.
-Hvorfor syr du ikke? -Sy og bandasjer såret.
-Jeg stifter. -Ser bra ut.
-Bra. -Godt jobbet, alle sammen.
Hva i all verden?
Såret er lukket. Hvor kommer blodet fra?
Herregud!
Trykk. Hva skjer?
Jeg henter dr Doogan.
Mer trykk.
Doktor?
Sårteam til operasjonssalen, raskt.
Ryan kom løpende.
Sykepleieren jeg snakket med sa det var blod overalt.
-Hva skjedde? -Jeg vet ikke,
men når kirurgen kom tilbake, var blodet borte. Pasienten var frisk.
-Blodet må bety noe. -Takk.
Hvorfor ikke droppe jobben?
Jeg skulle gjerne skulket med deg, men må gå.
Du glemte en av avissidene. Vent litt.
Skal vi ha en kjempeovn på barnerommet?
Den skal i garasjen.
Jeg tenkte vi kunne lage et gjestehus.
For en au pair eller mødrene våre.
Det er en god idé, men... Skal vi forvandle garasjen nå?
Forhaster vi oss ikke litt?
Fordi jeg ikke blir gravid?
Nei, nei. Fordi når du blir det, har vi fortsatt ni måneder.
La meg regne og tenke litt på det, ok?
Greit.
Dødsfallet til Lucas...
Det skremte oss begge, jeg må være ærlig om det.
-Men det som skjedde på sykehuset... -Jeg tror det var et gjenferd.
Følte du noe rart,
grøsninger du ikke kunne forklare etter Lucas' død?
Gjenferd. Vi snakker om gjenferd.
Ryan, jeg ba Melinda om å hjelpe meg.
Et av stingene åpnet seg sikkert. Jeg gjorde en feil. Sånt skjer.
Jeg har vært stresset, jeg jobber til rare tider,
og min beste venn fra skolen døde nettopp.
-Så du og Lucas var fortsatt venner. -Det gikk bra.
Jeg kan drikke opp kaffen min og leve som normalt
fordi jeg ikke er redd for de døde. Men du kom til meg,
og en uskyldig person mistet mye blod
fordi du må ordne opp i noe
-med enten Lucas eller noen andre. -Hvem andre, da?
Jeg har ikke sett gjenferdet, så jeg vet ikke hvem det er.
Men når gjenferd ikke avslører seg, har de en grunn.
Enten skjuler de noe,
eller planlegger noe, som å torturere deg.
Ikke si det som om du nyter det.
Jeg gjør ikke det, og jeg liker ikke å se sjeler dvele,
men det er det de gjør når de prøver å avslutte noe.
Du gjør mange antagelser.
Jeg vet ikke hva Lucas gjorde de ti siste årene
da han skulle ha utviklet en karriere, et liv.
Vil du vite det? Spør Haylie.
Hun ventet lenge på at han skulle ta seg sammen.
Jeg vet bare at han tok en overdose, 29 år gammel.
Hvis du vil vite hva han ikke fullførte,
prøv med ''alt''.
Han har bare seg selv å skylde på.
Herregud.
-Her. -Du blør.
-Ryan. -Jeg trenger en serviett til.
Hva var det?
Du fant ham. Du var der da politiet kom.
-Vet de at kroppen ikke ble flyttet? -Hva snakker du om?
Grace, vi går. Kom igjen. Jeg har fått nok.
Greit.
Vi trenger ikke din type hjelp, ok?
Jeg er ikke så sikker på det.
Samme som det aldri var ANTlKVlTETER
Hamilton High, 1 998. Stort hår og store drømmer.
-Vent, det er ikke deg. -Nei. Men jeg skal vise deg Lucas.
-Han som døde? Han er søt. -Døde, eller ble drept av vennen sin.
Jeg så et syn, men bare en del av historien.
Som ikke er den samme som Ryan forteller?
Nei. Han vil legge skylden for sin egen død på Lucas.
Han var visst en taper,
og hvis jeg betvilte det, kunne jeg snakke med Haylie.
-Høres tvilsomt ut. -Helt enig.
-Ringer du Haylie? -Tuller du?
Hun var perfekt på skolen, plettfri oppførsel.
Hun åpnet seg aldri for meg.
Du er vel ikke redd for den populære jenta fortsatt?
Selvfølgelig ikke.
Og Eli er en erfaren sorgrådgiver som vil lære,
så jeg lar ham smelte isdronningen.
Jeg var kjæresten til Lucas en tredjedel av livet mitt,
pluss minus alle bruddene våre.
Selv når han dør, hvem går han til? Grace.
Det er ikke bare Grace. Lucas hjemsøker Ryan også.
Var de rivaler?
Lucas og Grace var nærmere hverandre
enn de som de hadde sex med.
-Kom. -Visste Ryan dette?
Sikkert. De skjulte det aldri.
De snakket på telefonen i to timer om gangen.
Det virket usunt.
Det hjalp ham ikke i kampen mot dopet.
Han tok medisiner mot angst, men jeg så ham ikke ta noe annet.
Jeg har behandlet mange misbrukere. De er hemmelighetsfulle.
Han var ikke alltid det.
Det var ikke vanskelig for ham å være glad.
Du får det til å virke som om noe skjedde.
-Hva da? -Jeg skulle ønske jeg visste.
Jeg tror Ryan og Grace vet,
fordi de tre så på skoler sammen det siste året.
De var borte i fire dager, og da de kom tilbake
var ikke Lucas den samme.
Ga Haylie deg nøkkelen til Lucas' leilighet?
Du lærer fort.
Hva kan jeg si? Folk stoler på meg. Jeg er profesjonell.
Jeg tror Lucas fortsatt var forelsket i Grace
-og Ryan visste det. -Kanskje det ikke handlet om Grace.
Det virker som om Lucas ble hjemsøkt.
Spørsmålet er hva som hjemsøkte ham,
og om det er det samme gjenferdet som hjemsøker Ryan og Grace?
Burde vi ikke bruke latekshansker? Lommelykter?
-Slå deg løs. -Trenger ikke. Disse slår meg ut.
Benzodiazepin.
En liten dose hjelper deg å sovne.
En større dose lindrer angst. En kjempedose kan drepe deg.
-Hva er det? -Ser ut som familie.
Kanskje en søster eller en niese.
Lucas var enebarn.
Herregud, Lucas. Herregud.
-Herregud. -Grace, hold kjeft.
-Herregud. -Hva skal vi gjøre?
Hva? Hva er det?
Alle tre.
De drepte en mann.
Det er svaret.
Gjenferdet sier at han ble drept, ikke Lucas.
Nei, han sa ingenting.
Jeg så et syn da jeg så bildet, men vet ikke hvem han er.
Hvis han vil vise sannheten, hvorfor ikke komme til meg?
Kanskje han vil at du kommer til ham.
For en som har det i ørene, er du ikke veldig flink til å lytte.
Eli?
Denne var ikke bare for bilder. Offeret hadde legitimasjon her også,
som Lucas sikkert kastet i tilfelle noen fant det.
Det var noe i dette omslaget veldig lenge.
Haylie sa noe om en biltur på høsten det siste året.
Hun sa noe som skjedde under Oktoberfest i Cambridge.
Da vet vi hvilken helg det var.
Det, deler av et navn og en adresse, og...
Det ser ut som om han hadde barn.
-Enken hans. Mitt neste steg. -Hva hvis jeg tar det for deg?
Jeg tror jeg klarer det, hvis du tror det hjelper.
Det ville vært til stor hjelp.
-Greit. -Greit.
Hei, nei, nei. Klokken er ikke tre engang.
Jeg må steppe inn for Sully. Jeg må gå.
Jeg blir sen, ikke vent på meg.
Hva er problemet?
Jeg tenkte vi kunne...
Hvis jeg skal bli gravid, må vi...
-Ha sex? Det ordner seg nok. -l dag.
Jeg har fulgt syklusen,
og det er et vindu som stenger i kveld.
Er det derfor du har skulket fra jobb?
Det er ikke eneste grunn, men vi ble enige om at vi skulle prøve, så...
Du har rett, vi gjorde det, men...
Må vi planlegge sexlivet vårt,
eller forvandle garasjen for å få barn?
Det er så mye stress.
Du har rett.
Jeg vil ha deg. Jeg vil alltid ha deg, men...
Vi stresser for mye.
La oss ikke gjøre det nå også, ok?
Greit?
Kan jeg hjelpe deg?
-Hei. Jeg heter Eli James. -Mamma?
Beklager at jeg ikke ringte først, men...
Ja?
Jeg er her fordi...
Det stemmer, du har sett henne. Jenta vokste opp uten en far.
-Fordi? -Si at du har noe som tilhører dem.
-Beklager, jeg... -Si det. Si det nå.
-Jeg bare... -Greit.
Nei. Jeg har noe som er ditt.
Jeg har noe som tilhørte mannen din.
Kan du se om middagen er ferdig?
-Greit. -Jeg er bak her.
Jeg forstår ikke.
Du sa at disse bildene var i leiligheten til vennen din?
-Hvordan er det mulig? -Jeg håpte du kunne fortelle meg det.
Jeg kjenner ingen Lucas, og lommeboken til Tim ble funnet på ham.
-Dette er alt som manglet. -Synes du ikke det var rart?
Jeg hadde et lite barn og en død ektemann.
Å bry seg om et par bilder var ikke høyt prioritert.
-Jeg er lei for det. -Jeg også.
Lei for at han døde alene på den veien. Bekmørkt, i regnet.
Likhusmannen sa at en arterie hadde revnet, så det gikk fort, men...
Definer fort, hvis du er Tim.
Hva sa de om ulykken?
Kun det. At det var en ulykke.
Det var ingen bremsespor fra et annet kjøretøy.
Veien var glatt. Han bare kolliderte.
Hvem fant ham?
En liten gammel dame som kjørte mannen sin til jobb.
Jeg skulle ønske jeg var dem.
-Mamma, går det bra? -Ja, kjære. Det går bra.
Hvordan fikk vennen din disse fra mannen min, med mindre...
Med mindre han var der da han døde.
Du sa du ikke kjente Lucas. Kjente du disse folkene?
-De er eldre nå. -Nei.
Vent litt. Ham kjenner jeg.
-Ham? Det er Lucas. -Nei. Han sa han het Mark.
Møtte du ham? Når?
Han kom innom huset noen måneder etter dødsfallet.
Sa at han jobbet med Tim og skyldte ham penger.
Han hadde ikke mye,
men sendte meg det han kunne i noen år.
Vent. l noen år?
Nå og da fikk jeg en sjekk på 50 dollar,
eller et par hundre.
Jeg løste dem inn.
Jeg trodde han var en kompis som syntes synd på oss.
Og vi trengte pengene,
så jeg ante ikke at det var en slags...
Blodpenger.
Du burde ha hørt ham. Han hørtes bitter ut.
Som en stor bitter klump som satt i hodet mitt.
Det høres ut som om Lucas ble hjemsøkt i flere år,
men hvorfor ikke Grace og Ryan? De var også der.
Hvem sier at de ikke har blitt hjemsøkt hele tiden?
Kanskje de taklet det bedre.
Nei, det var nytt for Grace. Hun var redd.
Hun spurte om hva gjenferd kunne gjøre.
Fordi hun tror at hun drepte vennen sin, og innså nettopp...
Nå er det deres tur.
Kan du kjøre meg tilbake til byen i kveld?
Men Lucas' avskjed er i morgen.
De som ikke kunne komme i begravelsen, kommer.
Avskjed, jeg hater det uttrykket.
Du synes ''minnestund'' høres gammelt ut.
Kan jeg si noe som helst uten at du blir sur?
-Du kan si sannheten. -Det kunne vi alle, men gjorde det ikke.
Vi valgte å fortsette livene våre.
Føler du det ikke? Han er med oss.
Han var med Lucas hele tiden.
Grace, mannen døde for ti år siden, ok?
Dette er tåpelig. Gale folk tror på gjenferd.
Ryan. Herregud.
Nei!
De ble kjørt hit for en time siden.
Ryan var ganske skadet,
de tar røntgenbilder av hele kroppen, men han var heldig.
Grace hadde noen blåmerker, men hans side ble mest skadet.
Hvordan virket hun?
Jeg snakket ikke med henne, men de sier at hun var fra seg.
Grace.
Vær så snill. Stopp ham.
Jeg sparket og skrek, og en politimann
dro hånden sin langs vinduet,
for å vise meg at det var gjørme. Det var gjørme.
Vet du hva jeg trodde at det var?
-Blod? -Ja.
Jeg har også sett det.
Jeg vet om han som døde for ti år siden.
Så det var ham, hele tiden.
Hvordan døde han?
Vi var på biltur.
Vi skulle bare se på college-skoler,
og Ryan kjente en fyr i Binghamton
som inviterte oss til en fest.
Vi burde bare ha blitt der,
men vi lovte foreldrene våre å dra hjem,
og Lucas skulle kjøre,
men var bare minst full.
Det var ikke likt ham. Han var alltid så ansvarsfull.
Han var en snill fyr og kjørte kjempesakte
da en fyr på motorsykkel dukket opp bak oss.
Han kjørte helt inntil bilen vår.
-Hva driver han med? -Han vil at du kjører fortere.
Men veien, den bare... Den svingte og det var tåkete,
og jeg tror fyren ble sur fordi han satt fast bak oss
og bestemte seg for å prøve å kjøre forbi.
-Går det bra, Lucas? -Ja da.
Kjør saktere, mye saktere. Gi ham en lærepenge.
Kom igjen! Vil du være med på festen?
Ryan.
Så du det?
Herregud!
-Du må bli i bilen. -Nei.
Vær så snill.
Han må ha blitt kastet av.
Kom igjen.
-Kom igjen. -Ryan.
Herregud.
-Herregud. -Halve beinet er revet av.
-Herregud. -Grace, hold kjeft.
-Herregud. -Hva skal vi gjøre?
-Vi kan ikke gjøre noe. -En telefon. Vi ringer 91 1 .
Lucas, han er død og du er full. Vi er alle fulle.
-Jeg er ikke full. -Si det til alkometeret.
Ryan, hva er det du sier?
Dette har ikke skjedd. Vi traff ham ikke. Det finnes ikke bevis.
-Det er hans egen skyld! -Greit, vi sier det til politiet.
Vil du at livet ditt også ender på denne veien i kveld?
Det vi gjorde hjemsøkte Lucas.
Og deg.
Du sa du følte det, en sint tilstedeværelse.
Ja, helt siden Lucas døde.
-Men ikke før? -Nei.
Men jeg tenker på det hele tiden.
Alt blodet. Det var så mye blod.
Jeg tåler ikke synet av det.
Frykten for blod, snakket du med Lucas om det?
Ja, han var den eneste jeg kunne snakke med.
Lucas?
Du kan droppe blodet og fortelle meg hva du vil.
-Jeg vet det er deg. -Jeg har aldri sagt noe annet.
Nei.
Det trengte du ikke. Skyldfølelsen deres gjorde jobben.
Skyldfølelsen til Ryan er borte. Han vil holde dette hemmelig.
La meg hjelpe deg. Vi kan snakke med dem sammen.
De hørte ikke på meg da jeg var i live.
Hvorfor skulle de det nå?
Du kunne ha fortalt sannheten. Ingen stoppet deg.
Du tar feil.
l mange år trengtes det bare ett ord.
Grace.
Hva gjør dette med henne? Jeg vet at du fortsatt elsker henne.
Tror du ikke jeg vet hvor ofte dere ser hverandre?
-Hvor ofte snakker dere sammen? -Hold henne utenfor.
Hvis du gjør dette, ødelegger du ikke bare for meg.
Grace var der også.
Jeg kom ikke for å be om tillatelse.
Jeg skulle fullføre det. Jeg hadde bestemt meg.
-Hvordan tror du han reagerte? -Fortell meg.
Kvelden som ødela livet mitt ga ham alt.
Grace, fordi jeg ikke taklet mørket mellom oss.
En karriere,
fordi en manns død motiverer en annen til å redde liv.
Som om Ryan noen gang brydde seg om andre enn seg selv.
Du må slutte å klandre ham for noe du gjorde.
Jeg vet hva jeg gjorde på den veien,
men jeg gjorde ikke dette.
Jeg drepte ikke meg selv. Jeg var ikke en rusmisbruker.
Hvem sitt liv tror du ville bli bedre når jeg ble borte?
-Sier du at Ryan drepte deg? -Jeg er død, er jeg ikke det?
-Eli. -Ryan drepte vennen sin.
Vi vet at Lucas tok kraftige lykkepiller.
-Antidepressiva. -Ja, de var i leiligheten hans.
Men han hadde også resept på sterke beroligende midler.
De virker sammen, noe som gjør dem til en dårlig kombinasjon.
Han måtte gå til to apoteker og to leger for å få dem.
Hvordan vet du det?
Jeg er en doktor. Jeg ringte noen apoteker i Hamilton.
Du har en doktorgrad, du er ikke lege.
Jeg heter ikke dr Ryan Heller, men det trenger de ikke å vite.
Vi vet at han ga sin beste venn dop.
Visste han at kombinasjonen ville drepe ham?
Jeg burde ha skiftet. Det er minnestunden til fyren.
Det er bare en sammenkomst for venner.
Jeg tror uansett ikke at vi blir lenge.
Du er ikke den eneste som ikke passer inn. Kom igjen.
-Hvorfor det? -Bare...
Jeg tror at han på sin egen måte var glad i alle her,
og at han ville ønsket
at vi gikk videre i livet
for å finne tingene han lette etter
med folk vi er glad i. Grace og jeg gjør det.
Vi skal gifte oss.
Når jeg sier at vi mistet forloveren vår,
så mener jeg det.
For Lucas.
-For Lucas. -For Lucas.
Ja.
Skal du gjøre noe? Eller skal jeg?
-Vi bør gå ut og snakke. -Jeg vet hva Grace har sagt.
Skyldfølelse kan også gå ut på dato.
Du kan starte klokken på nytt
fra da du skrev ut resepten på medisinen som drepte vennen din.
Ikke si at du ga ham medisinene.
Grace, han kom til meg, ok?
Fordi han ville bli nykter. Sa han det?
Ja, han fortalte meg
om planene dere hadde.
Jeg møtte ham fordi han hadde arvet penger,
og ville sette det på en støttekonto for mannens datter.
Han ville gjøre noe godt, kanskje få litt fred.
Du kunne ikke la ham få det.
Du ville heller se ham død.
Grace, vent!
Du er ikke den eneste som brydde seg om ham.
Han var min beste venn. Jeg prøvde å fikse ting.
Jeg har aldri gjort noe annet.
Det var vår feil at han kjørte den bilen.
Det var vår feil.
Det er den største hemmeligheten vi ikke diskuterer.
Hva skjedde den kvelden, Lucas? Jeg tror du vet.
Du var så ansvarsfull. Så hyggelig frem til...
Festen på Binghamton.
Han er her, er han ikke?
Vi var bestevenner siden syvende klasse.
Første dag på high school,
introduserte han meg til jenta han møtte den sommeren.
Hver dag ble jeg mer forelsket i henne.
Og ingenting skjedde på lenge,
før den dumme festen på slutten av bilturen.
Hvem var det?
Takk.
Senere prøvde jeg å late som ingenting,
og skjønte at alle gjorde det, og at Lucas visste det,
og derfor drakk han.
Det var ikke likt ham. Det var vår feil. Vi gjorde dette.
Å forlate fyren på veien, jeg beskyttet ikke bare meg selv.
Jeg beskyttet alle.
Da min beste venn kom til meg, etter å ha forfalt i ti år,
prøvde jeg å gjøre det samme. Jeg prøvde å redde ham.
Eller det var det jeg trodde.
Jeg kom ikke for å be om tillatelse.
Ryan, en mann døde fordi jeg drakk,
fordi vi etterlot ham som om han var et dyr.
Fordi jeg tvang deg?
Fyren var død. Det var ingenting å gjøre.
Han hadde kone og barn. Jeg kan ikke leve slik lenger.
Så hvordan skal du leve i en celle på ni kvadrat?
Jeg ber deg som en venn, slutt å torturere deg selv.
Hvis jeg ikke gjør dette, kommer jeg til å dø.
Jeg får det ikke ut av hodet. Jeg får ikke sove, tenke.
-Går du fortsatt til psykolog? -Jeg er ferdig med det.
Hva du enn velger, støtter jeg deg,
men ikke gjør et slikt valg uten at du er klar i hodet.
Du sa du ikke har sovet.
-Ja. -Jeg skal gi deg medisiner, ok?
Vent et par dager.
-For meg, ok? -Greit.
Jeg sa at han ikke skulle blande pillene med noe, jeg sverger.
-Da jeg fant ut om overdosen... -Spør ham.
Vær så snill, Melinda. Hvis Lucas er her, spør ham om det er sant.
Han sa det.
Men det var ikke pillene. Det var stillheten. Jeg husker det nå.
Sent på natten, hver natt, jeg hadde ikke sovet på lenge,
men pillene psykologen skrev ut fungerte ikke.
De gjorde ingenting, så hvilken skade kunne litt sovemedisin gjøre?
Jeg våknet opp igjen.
Det må ha gått flere timer siden første pille.
Hvorfor sov jeg ikke?
Jeg gikk til bilen for å hente høretelefoner.
Jeg hadde naboer og...
Det neste jeg husker
er at jeg stod over min egen kropp.
Jeg så Grace. Hun så trist ut, selv før hun fant meg.
Jeg måtte få dem til å forstå. Tristheten,
den forsvinner ikke.
Lucas innså det kanskje ikke, men han prøvde å redde deg.
Fra hva?
Fra å gjøre samme feil som ham.
Han var redd du ville ødelegge livet ditt ved å holde hemmeligheten,
-som han ødela sitt. -Lucas, jeg er lei for det.
Vi er begge lei for det.
Dette forventet jeg ikke.
Kjæresten min og min beste venn.
Gjorde du?
Du så alt på high school.
Du var alltid så stille, betraktende.
Spør du meg?
Ti år forandrer mye.
Jeg ser nå at det var en ulykke.
Kollisjonen, din død, alt sammen. Du gjorde en feil.
Det er på tide å gå videre og la vennene dine gjøre det samme.
Hei, mrs Graber. Dette er folkene jeg fortalte om.
Dette er Grace, og dette er Ryan.
Jeg håper hun kan tilgi dem.
De går til myndighetene, tar ansvar.
Kanskje det hjelper.
Jeg tror ikke at hun vil ha hevn.
Jeg tror hun vil vite hvordan det var for mannen
i de siste stundene.
Kanskje det trøster henne at han ikke var alene.
l alle år holdt du alt for deg selv, for Grace, for begge to.
Det er det eneste jeg har tenkt på som voksen.
Nå kan du la det slippe.
Men hva kommer nå?
Lyset.
-Hvordan er det? -Jeg vet ikke.
Skremmer det deg ikke?
-Lyset skremmer meg ikke. -Nei, nei.
Jeg snakker om det ukjente.
Jeg er som alle andre. Selvfølgelig skremmer det meg.
Men det er greit å være redd.
Oi.
Ta vare på dem, ok? Alle sammen.
Det skal jeg.
Du er snill, Melooney Gordon. Ikke la noen si noe annet.
-Hei. -Hei.
Hva gjør du?
Jeg mistet avisutklippene dine, så jeg improviserer.
Jeg trodde vi skulle vente til jeg ble gravid,
fordi vi ville fortsatt ha ni måneder.
Ja, det var planen min.
Logisk, men du ble ikke så veldig glad.
Det var ikke på grunn av deg.
Jeg gjør sånt.
Dum redsel og angst, dumme ting som gjenferd sier.
Som hva?
Hva?
At jeg kanskje må betale en pris
for det jeg gjør,
drar til steder der jeg ikke hører hjemme.
-Hva slags steder? -Det ukjente.
Døden.
Du vet,
det er derfor vi gjør dette. Dette prosjektet, alt sammen.
-Jeg tok feil, du hadde rett. -Hvorfor det?
På grunn av det du gjør hver dag. Du vet, du tror.
Vi må tro at det rette skjer uansett,
så vi må bare anstrenge oss til det skjer.
-Hva hvis det ikke skjer? -Da anstrenger vi oss mer.
-Hvor lærte du å være så modig? -Hvor tror du? Hun er her.